Klassisisme


 * Klassisismen**(//nyklassisismen//) er en betegnelse på en periode i kunst, arkitektur og litteratur på 1700-tallet og plasseres i opplysningstiden, der ordet klassisismen betyr mønstergyldig eller forbilledlig. I likhet med renessansen og i noen grad barokken, fant klassisismen sine forbilder i den greske og romerske antikken, samtidig var klassisismen en reaksjon mot barokken.

Klassisistene var inspirert av kunst og litteratur fra antikken, og vet hjel av Aristoteles, fant de fram de reglene for hvordan man skulle skrive litteraturen. På den måten fant de frem til de tre enhetene i den dramatiske diktningen: Der det skulle være
 * Enhet i tid
 * Sted
 * Handling

I arkitektur er klassisisme brukt om alle de retningene og periodene som har brukt gresk og romersk arkitektur som inspirasjon.

Menneskerettigheter, frihet og kunnskap var et hovedsyn i denne perioden, der tanken var at enkeltmenneske skulle kunne gjøre sin egen mening basert på fornuft og opplysninger. Det sentrale for klassismen er troen på fornuften.

De støttet seg på naturvitenskapen og la vekt på erfaring og fornuft. Det ble lagt mer vekt på sanser og følelser, og de fant forklaringer på ting uten at det var bundet opp mot noen Gud.

Wienerklassisismen er symfonisk musikk fra andre halvdel av 1700-tallet med sentrum for komponister i Wien i Østerrike. Mange komponister tilhørte Wienerklassisismen, men det er tre navn som er kommer mer fram enn andre: Ludwig van Beethvoven, Wolfgang Amadeus Mozart og Josef Haydn. Eksempel på sang: Beethoven - Symphony 5. []

Innen billedkunsten gikk klassisistene bort fra barokkens og rokokkoens sterke virkemidler som det svulmende og billedrike og overlessede. Nå ble et enklere og mindre følelsesladet uttrykk dominerende. En grunn til interessen for antikken var utgravningene i Italia og Hellas, spesielt i Pompeii. De sentrale malere og skulpturer i klassisismen var Nicolas Poussin(//kjent verk: Et in Arcadia Ego//) og Antonio Canova(//kjent verk: Paolina Borghese som venus//).



Home