Språk+på+1700-tallet

Språk på 1700-tallet, for det meste i Norden. Før dette var blandt annet latin det diplomatiske språk, men dette ble erstattet av fransk som da ble moten. Fransk utbredte seg også til Norge og ble populært blandt annet i overklassen. Men latinen ble ikke helt borte, det fantes fortsatt innenfor diverse kategorier, som f.eks vitenskapsspråk. Blandt annet enkjent mann på denne tiden som vi allerede har lært en del om, nemlig Ludvig Holberg holdt på latinen, og hadde sine forelseninger på universitetet i københavn på latin.

Dansk og norsk talemål. Det danske språket hadde ikke no særlig høy status blandt overklassen i Danmark. Men i Norge ble dansk talmåte sett opp til, og diverse norske dialekter ble oppfatta som ufullstendig utgaver av det danske språket. Men selvom folk mente dette, utviklet det norske språket seg videre, uavhengig av det danske språket. Men det oppstod et blandingspråk på mange bygder rundt om i landet. Grunnen var at det bodde en god del dansker i Norge, disse danskene hadde ikke daglig kontakt med nordmenn, men barna deres hadde. Så det ble en del nye ord og uttale måter. Vi kan egentlig sammenligne det litt med minoriteter som kommer til Norge den dag idag, f. eks "kebabnorsk" som er et kjent uttrykk. For de som ikke visste det er de som snakker "kebabnorsk" utlendinger, fra rundt asia og land som Pakistan, Irak, Kurdistan osv. Grunnen til at man bruker kebab er at utleningene blandt annet har dratt med seg matretten kebab inn i landet. De drar inn nye ord, men selvfølgelig på en litt annen måte enn hva de danske barna gjorde.

TV-programmet "Typisk Norsk" besøkte Holmlia skole, hvor det er mye utlendinger. Her går det i kebabnorsk for alle penga. []

Grammatikk og skriftspråk: Da Norge på denne tiden hovedsaklig brukte dansk som skriftspråk, var det manko på grammatiske regler. Fremmedordene i tekster, hadde hovedsaklig opphav i de latinske språk, og var ofte brukt slik at folk ikke engang forstod hva de selv skrev. Ludvig Holberg var en mann som var svært engasjert i denne utviklingen, og mente menneskene skulle slutte å overdrive bruken av fremmedord. Han brukte selv kun fremmedord når det var høyst nødvendig, og håpte at flere ville følge i hans fotspor. Ludvig var også svært engasjert innen rettskriving, og var svært konsekvent på hvordan han selv skrev. Allikevel ville han ikke lage noen revolusjon eller mase rettskriving inn i dansken, men oppfordret i stedet folk til å være mer konsekvente i måten de både formulerte seg, og bøyde ord.

Talemålet: Mens skriftspråket var konsekvent dansk, var utviklingen i talemålet relativt annerledes. Adelen i Danmark tok selv avstand fra dansken, og sa ofte stolt ut at de ikke forstod dansk. De kommuniserte hovedsaklig på tysk og fransk - diplomatiets språk. I Norge derimot, ble dansken sett stort opp til. Nordmenn med amibsjoner brukte derfor muntlig dansk så mye som mulig, for å utstråle "velstand" - i motsetning til hva de mente bygdedialektene gjorde. Disse bragte derfor en dansk med norsk aksent rundt i omløp i vårt kjære land. Samtidig tok danske mennesker (hovedsaklig barn) som hadde bosatt seg i Norge, mer og mer fra dialektene i områdene de hadde slått seg ned i, og snakket en type norsk med dansk aksent. Disse to tilnærmingene, skapte over tid et eget talespråk, og som er forgjengeren til den moderne norsken vi den dag i dag bruker.

GODTT JOBBA, 5+

Home